- Zašto usporavamo? - Zar ste slepi? Napad iz vazduha.
Usporavamo zbog skretanja.
Šta ćeš da uradiš?
Ne želim da se zaustavljamo kod St Avold-a.
Želiš u Nemačku?
Žak će poslati poruku.
Ovo skretanje nas vodi ka jugu.
Kažem da nas ovo skretanje vodi na jug!
Videli ste da su glavni putevi razneseni.
Moramo da zaobiđemo okuku kod reke.
- Koji je naredni grad na vašoj mapi? - Remili.
Otvorite oči širom. Vaši horizonti će se upravo proširiti.
Riv-Rejn.
Ah, Mauris.
Imate direktnu vezu sa komercijalom.
U redu. Pozovite ih.
Rođaka moje žene ima nešto sira za mene.
Može ga poslati ponoćnim vozom kada stane kod komercijale.
Da, da, Maurise. Voz ce stati da iskrca putnike.
Odlično. Sačuvaću krišku sira za tebe.
Železnička posla, huh?
Sledeća stanica je Sent Avold.
Bežimo li?
Naredniče. Možemo li da protegnemo noge?
U redu. Siđite.
Kaplare, motrite na njih.
Ti! Gde je telefon?
Naredniče! Neka niko ne napušta voz. Zaustavićemo se ovde samo na dva minuta.
Ja, Kapitän.
Kaži Žaku da je sir u vozu i da sačuva po krišku za Pjera i Raula.
Halo, pukovniče. Pukovniče, mi smo u Sent Avoldu.
Da, pukovniče.
Kako je ovde u Sent Avoldu?
Dobro?
Znam šta hoćete da kažete.
Biće mi drago da se vratim u Berlin.
- Švarc! - Da, kapetane?
- Idemo. Penjite se.
Auf Wiedersehen.
Kod kuće smo, Tauber.
U Nemačkoj smo.
- Jesi li dobro? - Da, dobro sam.
Vi ste ludi! Zašto ste tako ubrzali u krivini?
- Ali, vi ste mi rekli da nastavim napred. - Da, ali u punoj brzini?
Kako to mislite? Hej! Trebalo je da naznačite da idemo sporo! Kako sam mogao da znam?
Pazite na moje šine!
Koliko ima?
Dva minuta.
Srećno.
Ako se razdvojimo, naćićemo se kod stare farmerske kuće iznad reke.
Uzmi upravljač.
- Pilzer! Uhvati Labiša! - Da, sir.
Uhvati ga! Ubij ga, ubij ga!
Ubij ga!
Ne. Ne možete da ostanete ovde.
Pucaj!
Pilzer!
- Kada će stići dizalice? - Major Heren upravo stiže.
Sve ostalo će biti gotovo do mraka...
Zaposlite više Ijudi. Želim da bude završeno što pre.
Ali, pukovniče, dok dizalica ne bude podigla lokomotivu...
Da, pukovniče.
Sir! Ni traga od Labiša, sir.
Pretražujemo šumu satima. Nigde ga nema.
- Poslao sam dva voda da ga traže... - Želim ga!
- Možda se vratio u Pariz. - Ne.
Ovde je negde, znam.
Tumaraće tamo-vamo. Kriće se i praviti svoje planove.
Ali neće napustiti voz. Počinjem da shvatam kako razmišIja.
Nastavite da ga tražite. Pretražite grad.
Donela sam ti nešto odeće.
- Kako ti je noga? - Mnogo bolje, hvala.
- Šta se dešava tamo? - Trebalo bi da znate.
Lokomotive i kola svuda po pruzi. Šine su oštećene.
- Ima li pobuna? - Mislite da će proglasiti praznik?
Žak, upravik stanice i inženjer su streljani...
Drugi inženjer, onaj tanji, pogođen je pri pokušaju bega.
Peske.
Biće ih još.
Labiš. Da li ste videli Labiša?
- Labiša? - Da, Labiša!
- Bio je u sobi pet. Otišao je juče. - Da otišao je juče.
Znam da je otišao juče! Hoću da znam da li ste ga videli danas!
Labiš, Labiš. Da, videla sam Labiš.
Vidam ga svaki dan. I generala de Gola, takođe.
Oni su moje najbolje mušterije i ja ih održavam hladne u vinskom podrumu.
Molim vas.
Zašto ste se vratili ovamo?
Želite li da svi izginu?
Možda vi mislite da ste heroj. Možda vama nije bitan vaš život.
Ko vam daje pravo da radite ovo? Ostavite nas na miru.
Poznavala sam Žaka celog svog života.
Helena, njegova žena, bila je uz mene kada je moj muž ubijen,
prve godine rata.
Sada ću ja biti uz nju.
Muškarci su takve budale.
Oni žele da budu heroji, a njihove udovice pate.
Možda su muškarci stvarno budale.
Preko sto njih je umešano u zaustavljanje ovog voza.
Skretničar, kočničar, osoblje stanica, upravitelji stanica.
Bog zna koliko njih će biti streljano kao Žak.
Znate li šta je u tom vozu?
Slike. Tako je, slike. Umetnost.
Nacionalno bogatstvo. Ponos Francuske.
Ludo, zar ne?
Tiho je gore.
Gde idete?
Možda bih mogao sada da odem.
Ne možete napolje po danu. Traže vas.
Moram da se nadem sa prijateljom sa kojim sam bio u vozu. Možda nije ni preživeo.
Neće mu pomoći ako vas ubiju. Sačekajte da se smrkne.
Jedite.
Greh je traćiti hleb.
Dižite ga.
Spustite ga na bok tamo.
Majore!
Zar ne možete brže?
Ovo je paklena zbrka, pukovniče. Dajemo sve od sebe.
Tražio sam dve dizalice.
Bila nam je potrebna naredba iz Glavnokomandujućeg štaba i za ovu jednu.
Od pada fon Runsteda, vojska koristi železnicku opremu za druge svrhe.
Kod fon Runsteda su izgubili Ijude. Ovaj voz je vredniji.
Čisto je.
U komercijali su streljali upravnika stanice.
Kod Meca, imaju taoce.
Deset njih. Streljaće ih.
Većina njih su deca.
Znate li Lefrea, on je inspektor tamo.
Njegovo dete ima astmu?
Izlečili su je.
U Šalonu je troje mrtvih.
To je sve što znam za sada.
Peske je bio u pravu.
Ovo je bio njegov poslednji posao.
Šta je sa vozom?
Biće spreman da krene sutra.
Gde su zaboga ti saveznici?
Gde su krenuli, u turisticki obilazak Pariza?
Verovaću im kada ih vidim.
Za slučaj da ne dođu.
Labiš, to sam ja!
- Ko je sa tobom? - Robert, Žakov nećak.
Uđite.
Drago mi je da si još uvek živ.
Treba te nagraditi.
- Uradio si lavovski posao. - Gde su saveznici?
U kakvom je stanju voz?
Biće popravljen do jutra.
Hvala ti.
- Kada napušta Rive-Rejn? - Neće krenuti po danu.
Gde su saveznici?
Sređeno je da francuska divizija stigne prvo do Pariza. Kao podvig.
Podvig?
Oni mogu da prave podvige?
Neka naprave jedan za Peskea ili Žaka.
Onom Lefreovom klincu, njemu treba podvig.
Šta nameravaš da uradiš?
Eksploziv. Ono što je trebalo odmah da uradimo.
Sutra uveče, bez savezničke pomoći, dići ćemo voz u vazduh.
London želi da voz ostane čitav.
Šta žele da uradimo?
Da ga zaustavimo svojim rukama? Da legnemo na prugu?
Odmah posle svanuća, sve skretnice i vozovi u blizini biće bombardovani.
Voz sa slikama ne treba da bude uništen.
Naređeno je da ga označimo da ga avioni zaobiđu.
- Da ga obeležimo?! - Belom bojom...
vrhove prva tri vagona.
London je odlučio da slike ne smeju biti oštećene.
Da ih sačuvamo?
Za fon Valdema? Da mu ih poklonimo?
Dođavola sa Londonom. Započeli smo ovu stvar iz jednog razloga.
Da bi zaustavili voz, jer će saveznici biti ovde.
Gde su oni? Svaki dan odlažu.
Svaki dan, Ijudi bivaju streljani sa mišIju da stižu. Dođavola sa njima!
Sada hoće da ofarbamo voz. Neka ga dignu u vazduh!
Pol.
Bilo bi šteta da ga dignu u vazduh.
Naravno, ako ga možemo spasiti.
Papa Bule, Peske, ostali...
želeli su da bude spašen.
I mrtvi su, i nikad neće saznati.
Ali, mi hoćemo.
Bela farba. Samo tri prva vagona.
Mogu sam da se vratim.
Znaš li kako je tamo?
Nemci su svuda. Nemaš šansi!
Smisliću nešto.
Šta ćeš pokušati da uradiš? Rećićeš Nemcima da hoćeš da ofarbaš voz
da bi lepo izgledao kada stigne u Nemačku?
Zar ne vidiš da je beznadežno.
Ona kola treba da se farbaju još od početka rata.
Ti si potpuno šiznuo.
Koga ćeš naći da ti pomogne?
Da li si razmišIjao o tome? Ko će ti pomoći?
Ja.
Znam da se borim.
Dvojica nas je. Mala vojska.
- U šta pucate ovim? - U zečeve.
Ne borite se sa zečevima.
- Koliko dobro poznaješ stanicu? - Imaš li nekakav plan?
- Živeo sam tu od rođenja. - Možeš li da nađeš neke Ijude da nam pomognu?
Ne u Riv-Rejnu. Rade na pruzi. Čak i ja služim hranu vojsci.
U drugim gradovima?
Monmiral. Ujak Žak je imao prijatelje tamo - železničare. Mogu da ih pozovem.
- A farba? - Da. I četke, takođe.
Vidi i za Ijude i za farbu.
Vrati se sat pre svanuća.
Uz malo sreće...
niko neće biti povređen.
Niko nikad i nije povređen. Samo mrtav.
Pol, da li si nekada video neku sliku iz voza?
Ja nisam. Kada se sve ovo završi, mislim da bi možda trebalo da bacimo pogled.
Heren!
Svetla!
Pilzer!
Didont, dole! Dole!
Didont! Trči, trč!
Nije grmljavina, pukovniče. Artiljerija.
- Koliko je blizu? - Deset milja, možda 15.
Mislim da se naša pešadija povlači.
- Kada ćete završiti? - Za pola sata.
Kakve veze ima? Ne možete da izvezete voz po danu.
Saveznici mogu biti ovde i pre noći.
Moguće. Ali, pokretanje voza ne može uspeti.
Pukovniče, sagnite se! Dole!
Zašto?
Farba, Heren. To je signal.
Neće bombardovati voz.
Nemojte je skidati. Ostavite je. To je moja karta za Nemačku.
Za njim! Pretražite šumu!
Sačekajte!
Pukovniče! Dok oni pretresaju šumu Labiš može da raznese još jedan deo voza.
I još jedan, i još jedan.
Da li pretpostavljate da će ga zaustaviti ako ga pustimo da slobodno ode?
Mogao je da raznese lokomotivu. Taoci koje ste stavili napred su ga sprečili.
Ovo mogu da popravim za manje od jednog sata.
Držite Labiša podalje od voza. Za nekih 4-5 milja
stižemo u Monmiral, onda ćemo ga se otarasiti.
Labiš ili voz. Koga želite, pukovniče?
Mislim da sam video nešto.
Stanite ovde!
Biću napred do Monmirala.
Deset milja na čas, ne više.
Stanite! Stanite! Stanite!
Majore!
Da, pukovniče?
Možemo li da ga vratimo na šine?
Dizalica je do sada vec stigla u Pariz.
Bez dizalice, nemoguće.
Ništa nije nemoguće!
Uposlite Ijude! Hoću ovu lokomotivu ponovo na šinama!
I da imamo deset puta više Ijudi, to ne možemo da postignemo.
Kažem vam da će moći. Čujete li me! Moći će!
Beznadežno je, pukovniče.
Istovarite slike!
Svi vi! Istovarite ih odmah!
Uradite to, Švarc.
- Na posao! Istovarite slike!
Hajde, požurite!
Stanite!
Stanite! Stanite!
- Kažite Ijudima da siđu sa kamiona, poručniče. - Imamo naređenja...
Ne interesuju me vaše naredbe. Učinite kako sam rekao!
Napolje iz kamiona!
Napolje!
Hajde!
Napolje!
Vraćajte se! Vraćajte se!
Natrag u kamione! Natrag! Šta se dođavola ovde događa?
Trebaju mi vaši kamioni, majore. Moram vrlo važan teret da dopremim u Nemačku.
Francuska oružana divizija je iza tog brda. Šta će biti sa mojim Ijudima?
Baš me briga za vaše Ijude! Naređujem da se iskrcaju!
Pustite naređenja, pukovniče. U ovoj oblasti rat je završen.
- Vratite se u kamione! - Narediću da vas streljaju!
Vratite se u kamione!
Heren! Ubij ovog čoveka!
Treba ga streljati zbog neposlušnosti!
Izađite iz kamiona!
Heren! Dao sam ti naređenje!
Izgubili smo, pukovniče.
Beznadežno je.
Pogledajte te Ijude.
Poražena vojska.
Izgubili smo, Heren?
Izgubili?
Da.
Hajde!
- Treba vam prevoz? - Hvala.
- Imam pedeset Ijudi. - Kažite im da požure.
Švarc! Povedi Ijude! Krećemo!
Grote, povedi Ijude u kamione. Idemo odavde.
U kamione!
Spustite slike i penjite se u kamione!
Gunter!
Stanite!
Pukovniče..
- Samo vi idite, Heren. - Nemate zašto da ostanete, pukovniče.
Dobar si ti oficir, Heren.
Stići ću vas ja za par minuta.
Biće i drugih kamiona.
Labiš!
Evo tvoje nagrade, Labiš.
Neke od najboljih slika na svetu.
Jesi li zadovoljan, Labiš?
Da li te uzbuđuje sam osećaj da si blizu njih.
Slike tebi znače toliko koliko i biseri majmunu.
Pobedio si, jer te je poslužila sreća.
Zaustavio si me i neznajući šta radiš i zašto.
Ti si nula, Labiš.
Niko i ništa.
Slike su moje.
Uvek će biti.
Lepota pripada čoveku koji zna da je ceni.
Uvek ce pripadati meni ili čoveku nalik meni.
Sada, u ovom trenutku
ne bi mogao da mi odgovoriš zašto si uradio to što si uradio.